Про зяючі дні непрожиті,
про дні дуплуваті
на спогад лишилися
кім’яхи вати.
Проціджуєш подих крізь неї,
згортаєш, мов іграшки, дати:
чужі ювілеї,
свої марнотратні утрати,
безглузді ідеї…
І тішишся думкою –
все надолужити зможеш.
Ще рік… нехай два,
і ти порожнечу
на іншу – таку ж
перемножиш.
![1 Star 1 Star](https://poety.com.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_on.gif)
![2 Stars 2 Stars](https://poety.com.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_on.gif)
![3 Stars 3 Stars](https://poety.com.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_on.gif)
![4 Stars 4 Stars](https://poety.com.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_on.gif)
![5 Stars 5 Stars](https://poety.com.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_on.gif)
Схожі вірші:
- Павло Мовчан – “Сосна, мов шлях, припала пилом…” Сосна, мов шлях, припала пилом, траву торішню тінь палила, і довкруг дерева ходила стара шкапина односила. На дереві, на кінській шерсті відбилася безбарвність дня, через […]...
- Павло Мовчан – Стовпи А що ж в минулому? Що там? Безклопітно чи можна жити? Якщо нам зраджують літа, а пам’ять, як вода несита. Навіщо прагнуть новизни? Щоб те […]...
- Павло Мовчан – “…Нема вороття… І там над водою…” …Нема вороття… І там над водою зоставив відбиток зі шкірою свій, колеса ж забрали дорогу з собою, згорнулася курява в жовтий сувій… І листя згорнулось, […]...
- Павло Мовчан – “До сивих брів обдмуханий морозом…” До сивих брів обдмуханий морозом, спинивши сніг, стояв похмурий ліс; і вітром гострим холодило сльози, і світ ламався у кристалах сліз… Так-так, так-так – давно […]...
- Павло Мовчан – “Я вас не викличу з нічого…” Я вас не викличу з нічого, не виплачу, не воскрешу: нема зворотної дороги. Там завмира підземний шум. Спільнопорушно, однобічно примари гнали їх в пітьму, у […]...
- Павло Мовчан – Подільність Облесливі і велемовні, не промовляють – шовк прядуть, вуста-меди, вуста-гріховні, їм бджоли мед свій віддають. Не обійти, не розминутись, коли почую мови шовк, і шелестить […]...
- Павло Мовчан – Мудрість О не стреми свій лет, обмеж себе собою і визнач наперед любов свою журбою. Бо над усім завжди горує день печалі, і будеш ти один […]...
- Павло Мовчан – Біля Дніпра – Пет-ре! Іва-не! Ма-рі-є! – По складах переносимо власні ймення на той бік, де іскри святкують свою нетривалість, блукаючий дим назустріч підводиться тихо, високе полум’я, […]...
- Павло Мовчан – Втілення болю В подорожню вічність, куди думка лине, але назад ніколи не верта, перетікають тільки порожнини і зостається праху вагота… Горщок розсипавсь, та ідея форми висить в […]...
- Павло Мовчан – І не оскаржив біль -О-о-о-о-й! – Стирчить, наче сучок, в повітрі вигук гострий; знеобачки наткнувсь та й розпанахав слух… Навіялось снігів, натік дощами простір, у горлі мови жар задмуханий […]...
- Павло Мовчан – Благодать Світло на землю ллється без стриму, Божа поймає світ благодать. Янгол сідає сонячно-зримий, коники ніжно в травах сюрчать. Що нас окремить усіх, розлучає, хто нас […]...
- Павло Мовчан – Життєвий проміжок Все повернути втрачене зумію, у повноті життєвій проживу… Отак гадав… плекав таку надію… Напружував життя, як тятиву. І жили всі розслабли від напруги, розм’якли від […]...
- Павло Мовчан – Лист не з початку …недоліки в достоїнства возводив, щось промовляв від імені народу, від імені народу вік брехав, мав насолоду: товк у ступі воду, а скаржився – історія лиха. […]...
- Павло Мовчан – Дві росяні краплі Лопушана долоня виважує чисту краплину, успадковану з ночі – цей скарб над скарби; як і ти, я стою нищуном коло тину і стискаю у жмені […]...
- Олесь Гончар – Май мужність ти Май мужність ти зізнатися у всьому: Що вже нема колишнього вогню, Що рада б ти віддатися другому, Що я тобі його не заміню. Май чесність […]...
- Павло Мовчан – “Що може віщувать про плід тернова квітка?..” Що може віщувать про плід тернова квітка? Оголеність стебла не змінюється в звук. На грубих чагарях лежить легка намітка, заплутавши в собі бджіл золотий ланцюг. […]...
- Павло Мовчан – За мотивами казки В продухвині вікна, ув ополонці зору синіє глибина фарбованого моря, і чайок пелюстки, біліючи, не тонуть, дрібненької луски у мене жмені повні: долоні розтулив – […]...
- Павло Мовчан – Зима поета Пам’яті П. Тичини Відчиняються двері: білих птиць білий вир; в тебе птиці сидять на руках і на віях; білопташшя ув очі тобі хтось навіяв, – […]...
- Павло Мовчан – Балада про пташку Замисленим запахом льон засинів, і вибухли соняхи – у далині, і певність на Вічність вода засвітила у нуртах глибоких, блакиті горнилах. Сиди, пий меди молоді […]...
- Вірш Олександра Олеся – “Ні, забуття не дасть мені й сама природа…” Ні, забуття не дасть мені й сама природа… Нехай вона і дивна, й молода, Але її краса і врода Твою красу і вроду нагада. До […]...
- Юрій Тарнавський – Птах не сидить на гілці Не прилетів птах до гілки, видно на ній тільки місце для його ніг, довкруги неї порожнечу, подібну до саду, купи білого повітря, ширші вгорі, балянсуються […]...
- Павло Мовчан – “То бите скло блищить на вербах, медом митих…” То бите скло блищить на вербах, медом митих, і намистини світла стікають з павутин. Не все ще, ні, не все тобою пережито: зостались довгі ночі […]...
- Павло Мовчан – Сон (диптих) 1. Шепотіння. Хтось губами спіймав пломінь свічки, Проковтнув. Шепотіння. Обіймаються тіні. Чорні руки сплітають; До моєї оселі зірки запливають. Плавники хлюпотять об імлу. Руки нишпорять, […]...
- Юрій Тарнавський – Немає Бога Немає Бога, як немає причини плакати чи сміятися, усе відбувається так, як могло б не відбуватися, усе існує так, як могло б не існувати, порожнечу […]...
- Вірш Олександра Олеся – “Нехай мене чарують квіти…” Нехай мене чарують квіти, Нехай життя їм віддаю: Ніяк я барвами досхочу Своїх очей не напою. Нехай і так… але довіку Я не лишуся в […]...
- Павло Глазовий – Добра душа Чоловік говорить жінці: – Ти сходи по воду. – Жінка глянула сердито: – У таку негоду? Та хороший же хазяїн в цю холодну пору Пожаліє […]...
- Павло Мовчан – Ремінісценції Круг містечка Берестечка на чотири милі мене славні запорожці своїм трупом вкрили. Т. Г. Шевченко 1. Під листям калиновим спить товариство, і кобза вилунює лоном […]...
- Павло Мовчан – Степ Широкий шлях. На ньому садить вихор навприсядки курного гопака. Душа самоосвітлюється тихо, а лихо йде позаду чумака… Степ розмикає замкнуте обличчя, і губи половиняться, мов […]...
- Павло Мовчан – Відчай (поема) Першу сторінку рукопису 1972 року було загублено у видавництві. З пам’яті автор відновити не може. 1. …чи в гронах наливних, чи в пензлях перепалених (щоб […]...
- Павло Мовчан – З циклу “Відлуння війни” 1. На півдорозі зупинивсь. І озираюсь на прожите: там всі обличчя запеклись і погляди сердиті… А поруч – літо: при воді танцюють сині бабки… Не […]...
- Павло Мовчан – Начерки до портрета Івана Франка (поема) Дмитру Павличку 1. Прихильний до тиші золочений явір про полудень літній йому звістував, та хмара зависла, червона краями, хотіла, щоб швидше він в слові постав. […]...
- Павло Мовчан – Хліб мого дитинства 1. Лан. Хвиля. Жовтий пилок… і жайвір… А голубінь. А глибина зіниць. А спокій. Членується промінь на остюки, прозориться думка-а-а… На зеленій хвилі засік гойдається […]...
- Павло Мовчан – Хліб 1. Обмірювачі життя, обчислювачі зерен, ваші мірки завжди бездонні, бо спрага тамується тільки на мить. Об’єм жадоби дорівнює краплі крові. Житнім волокном зшивається королівський рот: […]...
- Павло Мовчан – Не вигоїти рани часової (Цикл) 1. Не торопко і не тягуче прокручується середа, і спрага не така пекуча, не п’ється навхильці вода… Мов перейнявся іншим часом, і спрагу іншу перейняв, […]...
- Кацай Олексій – Всмоктала чорна ряска зорепад Всмоктала чорна ряска зорепад хапа парсеки ротом безупинно в акваріумі трьох координат мій зореліт як без води рибина У склі безодні погляд вже померх у […]...
- Руданський Степан – Хмільницька пісня Гей, браття-козаки, сідлайте-но коні! Черкніть для охоти вина! До боку шабельку, на руки повіддя, На ноги стальні стремена! Не гнути нам шиї, козацької шиї, Під […]...
- Дмитро Загул – Черемош У великому місті, Серед степів, Як на серце насунеться сум, Я чую твій рокіт, Твій вільний спів, Я чую твій вічний шум. З льодових верховин, […]...
- Павло Мовчан – Початки (“Сухі галузки непомітно…”) Академіку Б. О. Рибакову Сухі галузки непомітно на вітрі граб горбатий ронить, колінкуватий звук із гаю вибігає, а на угрівку вже зеленіє голосно мишій торішній… […]...
- Вірш Ліни Костенко – Псалом 16 Єдиний Боже! Все обсіли хами. Веди мене шляхетними шляхами. І не віддай цим людям на поталу,- вони вже іншу віру напитали. Одплач в мені, одплач […]...
- Павло Мовчан – Монологи 1. Я йшов навпрост, підламувались кроки, мене змивали з хатніх шиб глибоких, і двері відчиняли, щоб вивіявся дух, і дмухали на слід, щоб швидше той […]...